2-и перон, пристига бързият влак
от Кан, Лил, Рубе, Туркоан.
Моля пътниците да се отдръпнат.
ЖАН-ПОЛ БЕЛМОНДО
ТРУПЪТ НА МОЯ ВРАГ по романа на Фелисиен Марсо
Гара Курне, 10 мин престой.
Сценаристи: АНРИ ВЕРНЬОЙ МИШЕЛ ОДИАР ФЕЛИСИЕН МАРСО
БЕРНАР БЛИЕ МАРИ-ФРАНС ПИЗИЕ
ШАРЛ ЖЕРАР ДАНИЕЛ ИВЕРНЕЛ
КЛОД БРОСЕ МИШЕЛ БОН ФРАНСОА ПЕРО РЕН ЛЬОФЕВР
Оператор ЖАН ПЕНЦЕР
Музика ФРАНСИС ЛЕ
Режисьор АНРИ ВЕРНЬОЙ
Рьоне, погледни.
Запази спокойствие.
Едно "Марлборо".
Отрепка! Убиец!
Колко ви дължа? - 10,70 фр.
Не те позна!
Х-л дьо Комерс още ли съществува? На ул. "Монсе".
Разбира се!
Ул. "Монсе". - Прасе пасе!
Това не бях го чувал. - В семейството обичаме римите.
Моля? - Чувството за хумор.
Когато му стане скучно, брат ми звъни на някакъв номер, напр. Тетбо.
И пита: "Тетбо?" Отговарят му: "Да!" А брат ми казва: "Седни тогава!"
Какво ще стане в Мюнхен? Според мен няма да е лесно.
Не бива да подценяваме германците на техен терен!
На наш също.
Медицински център БОМОН ЛИЕГАР
Това ново ли е? - Ами ново!
Отдавна ли не сте идвали? - От 7 години.
Съжалявам, че не ви наложиха забрана за пребиваване в града.
Във ваш интерес е. Връщането ви там не е желателно.
За Хотел дьо Комерс има 2 пътя, през центъра или през покрайнините.
От къде да минем? - От където искате. Аз слизам тук.
Занесете куфара в хотела и ми вземете стая.
Достатъчно ли е? - Казал китът на кашалота. Не е зле!
Достатъчно е, дори прекалено! - Няма значение. Задръжте рестото.
На чие име да бъде стаята?
Льоклер! Не те очаквах!
Притеснявам ли те? - Нищо подобно...
Влизай!
Не е за вярване. Преди 3 дни с жена ми говорихме за теб.
Да, накрая всички се женим. Знаеш как е!
Седни.
Закусвал ли си? - Да, в затвора.
Разбирам.
Кога излезе? - Точно след закуската.
Обикновено не чакаш. - Естествено...
Жена ми още спи.
Ще я повикам.
Ще бъде очарована!
Спи! Страда от безсъние.
Взима лекарства.
Изнервена е. Затова сутрин...
Ще направя кафе. - Няма нужда!
Ей сега ще стане!
Какво правеше на делото този глупак? - Съдът!
Откривам заседанието.
Франсоа Льоклер, ще повторя данните ви за протокола.
Вие сте Франсоа Льоклер, роден на 18.11.1933 г. В Курне...
Обръснал си мустаците си!
Да, как ти се струва? Какво му пука за мустаците ми!
Той не се е променил. Дори изглежда по-добре.
Дори не бяхме приятели. Съученици от различни компании.
Подигравахме му се, когато го виждахме под ръка с мис Ремингтон.
Така наричахме втората съпруга на баща му.
Синът и мащехата, прегърнати като годеници
в сянката на г-н заместник-началника на "Складове и доставки".
Сигурно ще ми иска пари. Но защо от мен? Не бяхме близки.
Може да се измъкна с...
По дяволите! 25 са достатъчни.
Кафето е готово! Сега ще го опиташ.
Купувам го от магазина за кафе, но е на същата цена.
Франсоа, не се притеснявай от стария си приятел.
Ако искаш нещо?
Да.
Спеше ли си с нея? - Едва ли си дошъл да ме питаш това?
Напротив!
Значи и ти! Представи си, не съм!
Макар да знаех, че ми се подигравате, когато ни виждахте под ръка.
Завиждахме ти! Беше хубава жена! Може би малко попреминала...
Искам да кажа повехнала.
Знаеш ли, струваше ми се глупаво. Но тя настояваше!
За да покаже, че не се е омъжила по сметка.
Че аз синът, съм съгласен, че сме... - Просто щастливи!
Точно така! Макар че смъртта на татко, когато останахме двамата...
Понякога, когато оставахме насаме... - Никой не е господар на мислите си.
Именно! Но да не си помислиш, че... Нищо подобно!
Започна да остарява. Полека... Но се поддържаше!
И една сутрин, както поливаше цветята... Всичко се промени.
Прогресът, приятелю! Живеем като американци.
И не само градът се промени, хората - също. Всичко е ново.
Ако 6 мес. Не съм ходил в някой квартал, не мога да го позная.
Населението почти се е удвоило. - Два пъти повече глупаци! Невероятно!
Но тук нищо не може да се промени, защото това не е град,
а храм, издигнат върху просперитета и силата на текстила.
На други места са захарта, виното, нугата, колите, а тук е текстилът.
Няма измъкване.
Живот чрез и за текстила. От раждането до смъртта.
Текстил до живот
ФАБРИКА ЗА ВЪЛНА ДЬО КУРНОА
СТАДИОН ОГЮСТ БОМОН ЛИЕГАР
Текстилът и футболът. Фабриката - горе, стадионът - долу.
Фабриката за пари, стадионът за слава!
Младежта не издига лозунги, докато е заета да вика по стадионите.
Давай, Кожак! Давай, Кожак!
Серж Кожак, футболна звезда, 16 гола, трансфер за 500 млн.
По-малко и от една стачка. В Уругвай и в Заир да не са по-умни?
Знаем какво значи наказателен удар, затова плащаме на Кожак.
Не можем да сме мръсници, щом сме шампиони на Франция.
По обвинението в убийство на Карин Льошар и Серж Кожак,
обявяваме обвиняемия за виновен.
По обвинението в предумишленост на убийствата,
считаме обвиняемия за невинен.
Относно смекчаващите обстоятелства, считаме, че такива са налице.
Съдът ви осъжда на 10 г. Лишаване от свобода.
Провинцията отстъпва.
Търговската улица вече е огромен щанд, който прелива и я поглъща.
Градът е като обезумял! Като панаир с летящи врати, огледала,
с безапелационни надписи "Продава се", "Ликвидация", "Голямо намаление".
Свят на евтини стоки, разпродажби,
безполезни предмети, които могат само да бъдат купувани.
НАЙ-ГОЛЕМИТЕ ОТСТЪПКИ БЕЗПЛАТНА КОЛА ЗА 1 ЧАС
И като фрагмент от един изчезнал свят, си спомням онези магазини,
където трябваше да влезеш, за да купиш нещо.
Добър ден, господине.
Какво да бъде, младежо? - Една тетрадка от 50 сантима.
3 тетрадки, скицник и моливи. - Разбира се, госпожице!
И острилката! - Да, госпожице!
Да ги запиша ли в сметката? - Ако обичате.
Довиждане, госпожице! - Довиждане.
Извинявай, синко. Това е дъщерята на Лиегар.
И тогава се роди омразата ми. Заради онова "синко".
Заради предимството и онова "ти". Аз - "ти", тя: "Да, госпожице!"
"Разбира, се госпожице!"
Така, години по-късно, с някакво чувство за справедливост, спах с нея.
Странно: Помня лебедите, поляната, голямата върба, всичко, освен себе си.
Не изглеждах така, оттогава минаха 12 г.
Но в хаоса на спомените, винаги когато опитваш да си спомниш какъв си бил,
се виждаш така, както изглеждаш днес.
Домът на госпожица Лиегар? - Да, господине.
Тук ли е госпожицата? - По какъв повод идвате?
Разбрах, че къщата се продава, ако е възможно...
Какво става? - За къщата, госпожице.
Ако сте от агенция, знайте... - Нищо подобно!
Мои приятели искат да купят къща тук. И понеже чух, че продавате...
Тази идея ми хрумва всяка есен. А на пролет изчезва!
Но ще ви разведа. Ще се разсея.
От къде да започнем? - От по-приятната част!
Кой ви каза, че къщата се продава? - Един приятел холандец, педераст.
Не познавам такива. - Холандци ли?
Вашата стая! Не отричайте! Прилича на вас.
Ако сложите роклята си на прозореца и се увиете в завесите,
няма да има никаква разлика!
Какъв е този приятел? - Нямам приятели.
Исках да ви видя! - Ето! Видяхте ме!
Излишно е да продължаваме. - Задължително е!
Какво ще си каже прислугата, като види, че си тръгвам?
"Кой е този? Някакъв луд. Какво иска? Да ме види. Психопат ли е? Може би!"
"Трябва да се обадим в полицията!" И ще се обадят!
А утре местният вестник ще ви опише като войнствена девственица.
Чудесно! Да продължим! - Ще се преструваме!
Стар трик, а! Да се преструваш.
И аз го използвам. "Щом искрени сме, ти и аз, в добро и зло сме."
Не помните ли? Възпитаваха ни в социален дух.
Стихотворението се казваше "С ръка на сърцето".
Преструваш се на милосърден. Фабриката е потомствена.
Не те учеха да правиш добро, а да бъдеш собственик!
Не даваме пари, защото знаем,
че даваш ли пари на бедните... - Те ги изпиват!
Значи помните! - Затова им даваме бонове.
Едва ли държите да видите кухнята? - Напротив!
Ако купя къщата, бих живял тук.
Сигурен съм, че печката с въглища е била на баба ви.
Правела е конфитюр в огромни тенджери,
а вие сте слагали етикети на бурканите.
Къпини, касис... - Да.
Днес в 23 ч. Ще бъда пред вратата. - А аз ще ви чакам! Няма да стане!
Посещението приключи. Беше ми приятно.
Добре, че мисля за всичко!
Щях да закъснея с 3 мин и вие щяхте да се тревожите.
Упорит сте.
Упорит сте като магаре!
Смешното е, че си мислите, че слязох, за да ви отворя.
Какво искате? Да ви предложа чаша чай?
Щом нямате друго.
Упорит и зле възпитан! - Направо невъзпитан!
Но разумен! Винаги съм си знаел мястото.
На етажа на прислугата. - Но сте объркали стаята.
Прислужницата е в дъното на коридора.
"Добре, госпожице! Ще го впишем в сметката!"
Моля?
Да го впиша ли в сметката? - Ако обичате!
Трябваше непременно да спя с нея. С момиченцето, дошло от далеч.
Със снобката... С... госпожицата!
Трябва да си вървите. Чувате ли ме? Тръгвайте си!
Часът е 5. Градинарят ще стане. - Той е луд!
Има заден вход. Ако достойнството ви няма да пострада,
минете покрай езерото и... - Спокойно, винаги съм дискретен.
Същински галантен любовник.
Къде живеете? Утре следобед... - Няма да има утре!
Така ли? Не ви разбирам. - Няма нищо за разбиране!
Спахме заедно, 5 ч. Е, градинарят ще стане. Тръгвам си.
Заради градинаря ли се държите така? - Заради всичко! "Утре следобед"!
Значи между тениса и вечерята г-ца Жилберт Лиегар разполага с време,
когато г-н Льоклер ще има възможност да си легне с нея.
За жалост, утре между 5 и 7 ч. Г-н Льоклер има други задължения.
Вдругиден също! - Франсоа, кажи ми деня и часа.
Ще дойда. Изненадан ли си? - Определено!
Още не ме познаваш. Аз не страдам от себелюбие.
Ул."Република" 25, 4-и етаж, вляво.
Предупреждавам те, различно е от тук.
И у родителите ми е различно! Всички етажи са в стил Луи ХIII.
Освен баща ти. Някога е предпочитал Луи ХIV.
Татко, представям ви Фр. Льоклер.
Добре дошли. Приятно е да се запозная с приятелите на дъщеря ми.
Приятно ми е, господине. - Поверявам ви го.
Председателят Калфер, главният прокурор Торийон.
Тази година поиска главите на трима души, но не получи всичките.
Постоянството не значи успех! - Г-жа Калфер, г-жа Торийон,
г-жа Вербрьок и Виктор Вербрьок нашият кмет, когото познавате.
Представям ви депутата Ларош Бернар, който се готви за следващите избори.
Спонтанно подадената ръка показва, че разчита на подкрепата ви.
Ще се изненадам, ако този младеж ме подкрепи.
Освен че мненията ни се различават, познавам баща ви, когото уважавам.
Предайте му, като го видите. - Непременно.
Играете ли голф? - Не.
Това е грешка. - Сигурен съм!
Това е школа за дисциплина, концентрация, самообладание.
Жибел притежава тези качества още от раждането си!
Убеден съм! - Ще пристрастя и вас.
За мен е като мания. Сутрин играя на игрището, а вечер - в салона ми!
Поръчах симулатора от САЩ.
В Европа има само два такива.
В зависимост от силата на изтласкване и ударът върху екрана,
компютърът възпроизвежда дължината на удара и приближаването към дупката.
Ако новият модел симулира и свистене, повече няма да ходя на игрището.
Много добре! - Ето я и кралицата-майка!
Коя от двете? Миланският цимбал или змията с перата?
Познай!
Г-н Франсоа Льоклер, г-жа Ларош Бернар, майка ми!
Жилберт толкова ми е говорила за вас, че веднага ви познах!
Забавен е! - Ваш ред е, Ларош Бернар!
Вечерята е сервирана!
Забавен сте! Не ми каза, че приятелят ти е толкова смешен!
Нещо смешно ли казах? - Щом предпочиташ Бретан пред юга.
И това е смешно!
Когато мама казва, че е забавно, значи не е слушала.
Опитай и ще видиш!
Космическите совалки повредиха времето! Затова вече няма сезони.
Защо го казвате? - Да, Франсоа, защо?
Тази тема се харесва. Но може да говорим и за друго.
Какво ще кажете за замърсяването? Или за избиването на китовете!
Защото китовете са на изчезване!
Франция винаги е спазвала конвенциите от Осло!
А норвежците спазват ли ги?
Ами руснаците с техните кораби-заводи!
Видя ли? - Браво!
Кой е този? - Кой?
Мъжът-кит! - Граф дьо Сен При, син на посланик.
От 3 години е поставил в краката ми името, любовта си и богатството си.
Трябва ли да се притесня?
Колкото и аз от момичето, което те изяжда с очи!
Ще те ритна, ако ме попиташ коя! - Не съм те питал.
Значи знаеш!
Каза, че е най-добрата приятелка на Жилберт. Много е окуражаващо.
Мари-Аделаид дьо Шам дьо Клу.
В битката при Фонтноа един от предците й
казал на англичаните да стрелят първи.
Двама от рода й са гилотинирани, един е бил в армията в Индия
и една баба маркиза. Има за какво да мечтаеш!
Само да мечтаеш! Не си губи времето! - Знам си възможностите!
Какво си шушукате вие двамата? - Обменяме мнения, госпожо.
Колко забавно!
Ако Кожак не беше унгарец, щях да го включа в кампанията си!
Следващия път купете французин.
Всеки гол, вкаран от този циганин тежи повече и от най-добрите ти речи.
Льоклер, какво ще кажете? - Скъпи, досаждате на момчето!
От футбол се вълнуват само политици, деца и производители на балони.
Забавна сте!
Дали подозират, че всеки следобед идваш при мен?
Да! - И?
Какво? - Не ги ли интересува?
Ни най-малко!
Льоклер, за първия ви урок по голф. Утре в 8 ч., удобно ли ви е?
Вдругиден. Утре заминавам за Париж. - И аз заминавам. С влак или с кола?
С влак. - Ще пътуваме заедно.
Стига да нямате нищо против! Не се тревожете за билета!
Пиер, две резервации за 9,26 ч. - Да, госпожо!
Къде да изпратя билета ви? - Ще мина да го взема.
Какво правите? Забранявам ви! Няма да правим истории за 3 фр!
Не става дума за 3 фр., а за това, че всичко, което не е 3 млн. Е 3 фр.
Или е клопка? Но каква? - Чудиш се как да й върнеш парите?
Изпрати й 2 дузина рози. - Това прави 4 пъти цената на билета.
Добре! Ще я обсипя с рози! - И аз обичам рози.
Тогава ще й ги занесеш. - Г-н Льоклер! Елате при нас!
Тези дами горят от нетърпение да се запознаят с вас!
Кажете ми... Яздите ли?
От Франсоа с розите, станах Франсоа на момичетата.
Благословеният от майките, който носеше чашите чай.
Тъкмо си почивахме! Махай се!
Понякога текстилът те вербува.
Понеже не бях принц по рождение, станах лъскав, шлифован младеж!
Евентуалният зет! - Франсоа!
Прокурорът се пита кого ухажвате, жена ми или дъщеря ми?
Вас, господине! Очевидно е! - Това е то тактичност!
Хрумна ми нещо за вас. Елате в завода. Утре преди обяд в 11,45 ч.
Удобно ли ви е?
На път сте да успеете, драги.
Помогнахме му да направи кариера. Осиновихме го!
Но той злоупотреби с онова, което прие за привилегия, а защо не и имунитет.
Откри заведение, което обезчести града ни!
От този ден падението на г-н Льоклер беше в реда на нещата.
Скандални спектакли, сводничество, проституция!
За да стигне най-накрая и до престъплението!
Льоклер уби Кожак в леглото на любовницата си Карин Льошар.
Но едва ли ще признаете, че Карин Льошар е била ваша любовница!
В такива моменти осъзнавам колко съм далеч.
Колко врати и огради съм преминал. До каква степен живея в друг свят.
Льоклер, зададоха ви въпрос. Карин Льошар била ли ви е любовница?
Любовница. Няколко пъти бях спал с нея,
но що за странен свят е този, в който наричат твоя любовница, жената,
с която си направил няколко движения. - Г-да заседатели, забележете,
че Франсоа Льоклер отказва да отговори на въпроса?
Г-н Льоклер. - Льоклер...
Стая? 6, 1-и етаж. Качихме куфара ви.
Ключът не е тук. - Пиколото го е забравил на вратата.
Персоналът ни е от Португалия. Виждали сте и по-лошо.
Светът се променя!
Льоклер?
Г-н Льоклер!
Благодаря, че ми напомнихте. Добрият тон е за предпочитане.
Натоварен съм с по-скоро приятна задача.
20 000 франка
Ще ги получавате всеки месец на адрес, който ще посочите вие.
В продължение на 6 мес.
Срещу какво? - Да напуснете града.
Има удобен влак за Париж в 14,30 ч.
Колко щедро! На кого да благодаря?
Малко преувеличавате. - Както се казва, защо да се изсилвам?
Именно!
Радвам се, че се разбрахме. Боях се, че ще откажете парите.
В изблик на романтизъм, или на агресия.
Агресията не е решение. - Не е. Но е идея!
В асансьора има един младеж. Май му е прилошало.
Ще се погрижа за него.
Най-добре го изнесете през мазето. - Да, господине. Разбрах.
Господинът ще обядва ли? - Не. Дайте ми един сандвич.
Заповядайте да си поделим сандвича. Дано не сте обядвали.
Седнете.
Миналата година служебните обеди са ми отнели 600 часа.
Почти месец от живота ми! Затова вече ще обядвам сандвичи.
Най-хубавото на сандвича е пълнежът. - Вземете си краставичка.
Сервирайте си. Какво чувам! Баща ви ще участва в изборите?
Нелепо е! - Защо?
Няма да ги спечели! - Защо?
Не ми отговаряйте само със "защо"! - А защо не?
Щом баща ми няма шанс, добре! Защо да го обсъждаме?
Ларош Бернар е много объркан. Знае за отношенията ни.
И си дава сметка колко ожесточена ще бъде кампанията.
Тези хора, макар и добре възпитани, не биха се поколебали
да окалят името на баща ви. - Баща ми не би се притеснил!
Вече имахме възможност да оценим стила му.
Независим! Говориш каквото си искаш.
Това е чарът на независимостта!
Баща ви е човек с характер,
но ние - също. - Не и Ларош Бернар!
Още една причина да разубедите баща си.
Знам какво означават изборите за него. Няма да му кажа нищо.
Всички разчитаме на вас. - Не разчитайте повече.
ГЛАСУВАЙТЕ ЗА ПИЕР ЛЬОКЛЕР "РОДЕН СЪМ В ТОЗИ ГРАД"
Аз не съм ничий кандидат. Не принадлежа на ничия партия!
Просто съм роден в този град и го познавам добре.
Един мислител е казал, че двете най-големи опасности,
които грозят нашето общество, са редът и безредието!
Не съм кандидат нито на едното, нито на другото!
Ще говоря само за онова, което наричам неприемливо и недопустимо!
Неприемливото и недопустимото в нашия град е,
че шефовете ви са станали ваши господари!
Крадци, които ви построиха жилищни блокове,
за да ви осигурят "добър живот", но не само на вас!
Терените, собственост на "Агрюма", филиал на "Текстил",
са определени за строежи от г-н Бернар
и продадени на недвижими имоти "Ренова", друг филиал на "Текстил"!
Всички знаем, че "Креди Софалекс" принадлежи на "Текстил"!
Вашият комфорт се е превърнал във ваш затвор!
А на вратата ще прочетем имената на онези, които познаваме добре!
Групировките "Льофор", "Милаврот", "Верониен".
Всички тези държави в държавата, които са филиали на "Лиегар"!
Ще се борим срещу тези групировки, собственост на г-н Лиегар!
И г-н Ларош Бернар, който в замяна на услугите си, получава високи постове!
Председател на това, председател на онова!
Ние знаем, че по време на мандата му, г-н Ларош-Бернар получи само поста
на почетен приятел на групировката!
Интересите, които защитавам.
Видя ли това? ...нямат нищо общо с демагогията.
Нито е въпрос на лични амбиции: - А въпрос на какви амбиции е?
Мръсник! - Боклук!
Съперникът ми не е длъжен да се подчинява на "реда" на "Лиегар",
защото е част от семейството или скоро ще бъде.
Синът му е заел мястото си, от дясно на господаря,
за което получава доста добра заплата. Ето фишът му!
Г-н Льоклер е съгласен с баща си, но предлага услугите си другаде,
а баща му твърди, че е зле платен. Но не чак толкова! Благодетелят...
Недей, Франсоа! - Браво на теб!
Остави ти казвам! - Махай се!
Отрепка! - Аз не спя с Жилберт!
Бъдещият зет раздава юмруци! Дясната ръка се готви за стачка!
Влизай.
Как си, татко?
Студено ми е.
Кралицата-майка пита как си.
Граф дьо Сен При е тук. Познаваш го!
Виждал съм го у родителите ти.
Говорехме за него и за някои проекти и мама каза:
"Всъщност как е Франсоа?" - Добре съм.
Защо "всъщност"?
Говорели сте за Лоло и майка ти е казала: "Как е Франсоа?"
Какво общо имам с него? - Отвори чантата ми. Има телеграма.
Изпрати я. - Няма да я изпращам, ще се обадя.
Първо я прочети!
"До г-н дьо Сен При, аташе на Франция в Бон. Отговорът е "да". Жилберт."
Отговор на какво? - Предложи да се оженим, отговарям му!
Въпрос на възпитание, нали?
Помолих те да пуснеш телеграмата, но може и да не го правиш.
Ти решаваш. - Да бъда като Лоло?
Да се върна при "Лиегар и синове". Една телеграма, ако обичате.
Всъщност, както казвате вие, не попитах как е баща ти?
Моят умира. Бавно.
Да, телеграма.
До г-н дьо Сен При в посолството ни в Бон.
Отговорът е "да". Подпис - Жилберт.
Кажи ми, не че ме интересува особено, но предпочитам да знам.
Била ли съм от значение за теб?
Ало? Още една телеграма. До г-ца Жилберт Лиегар, пл. "Драпие".
Да, в нашия град. Текстът е: "Отговорът е"не". Подпис - Франсоа."
Избраният от вас номер е закрит. Съжаляваме, че не можете да...
Огънче, г-н Франсоа?
Какво правиш тук? Повишили са те! - Не съвсем, г-н Франсоа.
Но съм доволен, след случилото се.
А с Оскар какво стана? - Това е друго нещо...
Прекъснали са телефона му. - Живее в квартала на богаташите!
Но може да се изненадате!
Това е то прогресът! - И то какъв прогрес!
НЕ БЕЗПОКОЙТЕ
Кой е? - Отвори.
Не видяхте ли табелката? Елате по-късно! Не съм облечен!
Кой е? - Шефа.
Какво?! Шефе! Проклятие! Извинете, развълнувах се. Влезте!
Често мислех за вас. Толкова ми липсвахте! Какъв живот!
Празник цели 600 нощи! А после: - Дните след празника, Оскар.
7 години. 2635 дни след празника.
Виждам, че нищо не ти липсва. Не, не! Много добре!
Не е зле! - Нали? Но не става за един ден.
Да избереш всеки предмет, да помислиш за детайлите...
Да съчетаеш цветовете: Особено като става дума за тоалети.
Браво! Тя има вкус! - Кой?
Приятелката ти! - Нямам приятелка.
А това?
Подиграваш ли ми се?
Не е възможно! - Напротив.
Но характерът ми не се е променил! Мъжка дума!
Травестит! С тези парцали и аксесоари!
Страхотно амплоа! - Това не е моето амплоа!
Аз съм доминиращият.
Имам цяла клиентела от треперушки. "Свестни хора".
Кой звъни?
Жанин! Аз съм! - Жанин!
Не видя ли табелката!
Ама че глупаци! Не знаят английски.
В крайна сметка, нека не забравяме...
След онази история трябваше да се преквалифицирам.
Но като какъв? Да си охрана не е занаят.
Отначало мислех да се върна, където съм роден. От Шарант съм.
Отидох при един от бившите ни клиенти.
Помните ли Марсел? От пътническата агенция.
Исках да го помоля за билет с намаление. Уверявам ви!
И тогава: Беше невероятна страст!
Намери ми жилище. Не е като в Боливия, но...
Перу! - Моля?
Перу! - Щом казвате: Мартини или джин?
Става. - Така започнах.
Полека-лека смених името, пола, дори адреса.
И не само ти! - Как така?
Странна е тази мания за местене! Димаса също е сменил адреса си.
Ти, който знаеш всичко... - Знаех къде живееше преди, но сега...
Не искам да ви гоня, но трябва да се облека. Чакам клиент.
Ще гледаме мача по телевизията. Вие коя рокля бихте облекли?
Тюркоазената... с бели пера.
Цветовете на отбора!
Не сте се променили. Гениално! Поведението, добрия вкус!
Ако можех, бих ви помогнал за Димаса.
Но къде да го търся? Не сме разменили и 3 думи.
Като идваше в заведението, дори не ме поглеждаше.
За него бях само горила! Вие му бяхте съдружник.
2000 кв. м, техника за 20 млн, всичко във велур.
Без да говорим за машините.
Нито едно заведение в Париж не може да се сравни с това.
Ще идват клиенти от Белгия, Германия, Холандия!
Цените ще са повече от високи,
но при нашите връзките, не могат да ни кажат и дума.
Щом заведението е "Номер едно", всичко трябва да е номер едно.
Обслужването, развлеченията, момичетата.
Директорът! - Най-вече директорът.
Вие познавате хора, които не биха ми отворили вратата,
дори да работех за Червения кръст.
В "Номер едно" ще имат чувството, че ги посрещате вие.
Момичетата са добре подбрани, с 2 езика и всичко останало.
Момичета?! Споменахте за развлечения, а не за момичета!
Това е неизбежно!
Ролята на едно момиче започва... - Кажете ми къде свършва.
Не можеш да забраниш на клиента да харесва хубави жени. Неизбежно е!
Нито да им прави подаръци. Това е... - Неизбежно!
Г-н Димаса, щом наричате тези хубави жени "момичета",
как ще наречете една проститутка? - Интересно...
Знаех си, че ще откажете. Казах им. - Грешите. Приемам!
Няма да намерите по-подходящ от мен.
Най-после този град ще се забавлява!
Ще предложим цяло меню от пороци!
На всички, които не пропускат неделната служба.
Благочестиви бащи, блудни синове и чичовци, червиви от пари!
Този град се търкаля в калта!
Готово! Ето ме на байното поле! - Пътека!
Щом казвате! Ако не знаехте, че съм аз, какво щяхте да си кажете?
Бих се оженил за теб.
14 ч. - Саванет. Кой е този? - Производител на захар.
Клиент 1, клиент 2: Дребосъчето? - Аптекарят от ул. "Амлен".
Южен?! - Да! Някога познавахте жена му.
Малко... - Понякога тя идва с него.
Не си губете времето! Само Белия заек ще ви помогне.
Чакам го утре в 11,30 ч. - Сутринта?!
Рано започват лудите нощи! - Вечер господата са със семействата!
Предпочитат следобедите, но 11,30 ч е върхът на шика.
Познавам ли Белия Заек? - Не ви гоня, но клиентът ми ще дойде.
Познавам ли го? - Елате утре към 11 ч.
Питам дали го познавам! - Много добре.
Обещавам да не го удрям! - Познавам ви! Вие удряте!
Затова по-добре да съм тук, за да го успокоя.
Ако се вдигне врява, ще се окажа между чука и наковалнята.
За кого е? - За г-н Блом.
Сменете го.
Кожак!
Да живее Домингес!
Обяви номера на Фрида. Ще се успокоят.
"Номер едно" ще ви представи за първи път във Франция божествената,
несравнимата международна звезда Фрида от Дюселдорф!
Как я намираш? - Харесва ми.
Мисля, че е взаимно.
Вие сте магьосник! Къде намерихте тази Фрида от Дюселдорф?
Няма да повярвате! В Дюселдорф!
Великолепна е! Истинска фея! - За съжаление е недостъпна!
Само актриса!
Лекарят се натряска. Налива се с... Как се казваше? Мексиканско питие.
Месла? - Мескал!
Щом вие казвате.
Още едно!
Изведи го на въздух. Накрая ще повярва, че е в Мексико.
Г-н Льоклер, може ли да предложа чаша шампанско на актрисата?
Разбира се! След малко ще дойде.
Предупреди Фрида, че г-н Блом, ще я покани.
Кажи й че е дребен, с мустаци, невъзпитан и луд по нея!
Знам. Да й кажа ли, че... - Не, в никакъв случай!
Г-н професор! - Добър вечер.
Из целия град се носят слухове. Сложили сте ръка на някакво бижу?
Нещо повече от бижу! Съкровище!
Кожак!
Не прекаляват ли с ентусиазма? Какво очакват?
Очакват Бог Кожак да слезе на земята. В стаята на Карин е.
Отиди да ги извикаш! - Никой не притеснява Кожак!
Тогава притесни Карин! - Отивам. Г-н Ломбрю те вика.
Нуждая се от съвет. Имам проблем. - Тук сте, за да го забравите!
Утре е рожденият ден на Арлет, а не знам какво да й подаря.
Рози! И бележка с няколко реда! Чух, че умеете да пишете!
Стихове на Берлито! Една дузина рози. Няма да стане!
Ронсар се е измъкнал и с една!
Роза, за която Арлет взе комисионна, роза която мина в ръцете на Кларис,
после на Тамара, и така, минала през всички ръце, стигна до Дейзи.
Роза, купена за 3 фр. Сутринта, до вечерта щеше да донесе 15000.
Тези социално и професионално високопоставени мъже, бяха деца.
Нощта принадлежи на децата.
Денят е отреден за работа, а нощта - за мечти.
Нощната империя бе кралство на мечти, пълно с момичета-мечти.
И една вечер мечтите се разбиха на парченца.
Да? - Ела бързо! Ужасно е!
Какво правите тук? - Както виждате - нищо.
Не видяхте ли? Пише "влизането забранено".
Освен ако не сте инженер...
Или бъдещият собственик. - Не, бившият.
Ваш ли е бил супермаркетът? - Не, преди супермаркета.
Но преди супермаркета беше...
Аз бях управителят... - Вие ли сте?
Познавахте ли заведението? - Не ми беше по джоба.
Виждал съм ви някъде другаде.
Престъпник! Мръсно животно!
Как крещяхме само!
Но това, дето направихте, не беше хубаво!
И то в навечерието на шампионата!
Аз не си падам по футбола, но им направих услуга.
"Отрепка! Мръсник! Смърт!" Струваше си парите.
Чии пари? - На онези типове!
Цяла седмица раздаваха по 100 франка! 10000 фр. За да викаме "Смърт!"
Сигурно сме изглеждали отвратително. - Не беше особено приятно.
Не страдам от мании. Синдикалист съм, но политиката не ме вълнува.
Мислех, че са раздавали пари за всяко дело.
Първия път едва се измъкнах от тълпата Гол! Сигурно са немците!
"Отбеляза втория гол за този мач"
Ще послушате ли? - Не, благодаря.
Исках да ви питам нещо. Убихте Кожак преди мача с испанците. Защо?
Заложих на испанците. Не обичам да губя.
Не, нямаме! Съжалявам!
Вървете си! Ако ви види, ще стане ужасно! Не ви е простил.
Не отивайте при нея! Щастливо омъжена е.
Живее на ул. "Феликс Фор", 24. Г-жа Дюкен.
Господи...
Франсоа! Ела бързо! Ужасно е!
Г-н Льоклер беше в кабинета си, когато отидох да му кажа,
че съм открила труповете на Кожак и Карин.
От колко време г-н Льоклер е бил в кабинета си?
Не знам. Около 20 мин. - Може би 10 мин, 5 мин?
Г-да заседатели, забележете колко неопределени и...
напълно неприемливи са показанията, Тази жена е любовница на обвиняемия!
Разбира се! Още една! - Това е лъжа!
Не съм била негова любовница! - По-точно е да се каже
една от любовниците. - От кога познавате Франсоа Льоклер?
Влез!
Толкова се радвам да те видя! Нямаш представа...
От кога си... - От тази сутрин.
Защо не дойде веднага? - Не исках да те притеснявам.
Да ме притесняваш? Ти?
На колко години е дъщеря ти? - На две и половина.
Майка ти ми каза, че си се омъжила.
Ужасно се притесни!
Но ми каза, че си щастлива.
Така ли е? - Да. Съпругът ми ти беше съученик.
Андре Дюкен. Не го ли помниш?
Добър човек е. - Сигурен съм.
Когато давах показания и казах, че между нас не е имало...
Помниш колко се смяха. Андре единствен повярва...
Повярвал е в невероятното. - Да, в невероятното.
Радвам се, че те видях. Ще си вървя. - Тръгваш ли си вече?
Дойдох за малко. Трябва да уредя някои неща.
Нямаш ли нужда от нещо? - Не.
Дойдох само да те целуна. - И забрави!
Помислете си, братя, някои погубват вечното си спасение за удоволствието
от една целувка, което доколкото знам, продължава 30-40 секунди!
Може и да са няколко, но са секунди, отскубнати от отчаянието.
Секунди, през които животът имаше някакъв смисъл...
Благодарение на тези секунди, се върнах към живота.
Младежо, не знам кой сте. Но щом сте тук, помогнете ми.
С удоволствие, госпожо. Бях приятел на Мари-Аделаид.
Често я посещавах. - Виждала съм ви, но беше отдавна.
Преди 7 години. - Вие ли сте?!
Мари-Аделаид почина преди 3 години. Злополука с кон.
Наистина ли няма да се ожениш? - Прекалено стар съм. За теб!
За любовта няма възраст. Казват, че по-възрастните си ги бива.
Първо се омъжи, после ще говорим! - Франсоа! Не ме оставяй! Потъвам!
Още ли се виждаш с Жилберт? - Не.
Значи господинът е свободен! - Бекхенда! Внимавай какво правиш!
Франсоа, целуни ме.
Все повтаряше: "Когато Франсоа се върне, ще обиколим града
и ще го целувам пред всички, за да..." - "...да ги скандализирам"!
Да! Подобни думи са смущаващи. Особено на моята възраст.
На вашата възраст и с вашето име, тези думи могат да бъдат само цитати.
Ще останете ли за обяд? - Бих приел, но наистина не мога.
Съжалявам.
Как се казваше онзи парфюм? - "Асфодел".
"Асфодел"!
Продаваха го в приятна опаковка в парфюмерия "Лила". Вижте, че помня!
Харесвахте тази къща, нали? - Да. Много я харесвах.
Търсите ли някого?
Вие ли сте собственикът? - Щях да ви попитам какво правите тук.
Размотавам се. Какво друго може да се прави в този град!
Вече цял месец. Катедралата, градската библиотека, изложбата.
Останаха парковете!
И вие ли се шляете? - В известен смисъл.
Дълго ли смятате да го правите? - Не!
Имате късмет! Дойдох на стаж. Броя дните. Като в затвор.
Нямате представа какво е! - Наистина нямам!
Но мога да си представя.
Как се казвате? - Саманта!
Името ми е глупаво, Шарлот.
Колко е меко! Какво е? - Кашмир.
Такъв костюм струва поне... - Някога не струваше кой знае колко.
Някои купуват злато, аз - кашмир.
Запасявам се и чакам цената му да се качи.
Трябва да го проветрявам. Затова го изваждам на всеки 7 години.
Сигурно е забавно да се живее с вас!
Да заминем, Шарлот! - Занятията са от 11 ч. Имам време.
Имам пред вид наистина да заминем. Да напуснем града. Ще ви отведа!
Дързък сте. Не си губите времето. - Загубих твърде много.
Ще уредя някои неща и ще ви се обадя. Телефона?
208410...
Обещай повече да не го правиш! - Кълна се, Жанин!
Само Жанин? Жанин. Скъпа.
Какво става?
Няма по-добър съюз от този!
След като изразих уважението си към семейството ви, скъпо момиче,
ще подчертая заслугите на вашето, г-н графе.
Баща ви представлява Франция в най-големите столици,
дядо ви е участвал в победата...
Всяка клонка от генеалогичното ви дърво носи известно име!
На велик французин, на сърцат мъж, или на смел войник!
Като представител на нашия град, изразявам гордостта ни от този съюз,
на който се радват всичките ни съграждани.
Какво правите тук? Отключи белезниците, мръснице!
Да, зайчето ми! Какво правите тук? Не видяхте ли табелката?
Не беше заключено. - Не си заключил?!
Като те видя, зайче, си загубвам ума! - Ще си платиш!
Но първо ще си поговорим. Изобщо не ти завиждам.
Ако позволите, няма да стане с бой. - Кой те пита?
Не искам да ви разочаровам! Но между тези дантелки и това,
което ви очаква, разликата е колкото от почетен медал до това!
Ако станат сполучливи, запазете ми 12. Доста време отсъствахте.
Нещата се промениха.
Ще плашите общинския съвет с това? Само ще ги разсмеете! Всички знаят!
Преди ходех в Париж, а сега идвам тук.
Дори жена ми знае. - Така е, нещата се промениха.
Отсъствалите допускат грешки. Господине, госпожо.
Момент...
Извикахте ли ме?
Да допуснем, че снимките ме притесняват. Но съвсем малко.
Ще ви помогна, но малко. Какво искате от мен?
Едно име.
Кой е убиецът на Кожак и Карин? - Казах "малко"!
Това е единственият ми въпрос. Но мога да ги задам по друг начин.
Защо ги убиха? - Драги...
"Когато си в долната част на стълбата...
...не ровиш в горните чекмеджета."
Благодаря.
Карин, колко струват 5 пури? - 50000, шефе!
Много добре вървят тогава! Същото е с уискито и шампанското!
Хората са тук, за да се забавляват! - Точно така! Дай ми една.
За пръв път ще ви видя да пушите пура! - Грешиш! Ще я сложа в сейфа.
Сега знам колко струва!
Карин, цигари! - Идвам!
Елен! - Да?
Кажи на Карин да дойде! - Къде си?
В кабинета ми.
Викали сте ме, шефе! Какво искаш?
Какво правиш? Искам обяснение! - Ти ми обясни!
Какво ти става? - Безсрамница! Подиграваш ли ми се?
Не знам кой се подиграва! Не казвай, че не си знаел!
Схемата работи от самото откриване! Мисля, че е отворено точно за това!
Сега ли го научаваш? - Точно така!
Мислех, че с Димаса сте съдружници. - Аз също!
Да не са те прескочили? - Моля?
Г-н Блом използва този израз. Когато те прецакват с комисионната.
Каква ти комисионна! Колко си наивна! Всъщност не, глупава си!
Иначе да съм те уволнил! Кажи на Димаса,
че магазинът за цигари е затворен за инвентаризация!
По-високо. Така. Отлично! Бавно.
Обърни се бавно. Остани така!
Изненадам съм неприятно, г-н Льоклер. - И аз. Изненадан, и то неприятно.
Карин трябва да продължи. Това е заповед.
Пет пари не давам. Няма да продължи.
По-широко движение!
Трябваше да ви предупредя. Сгреших, признавам. Извинявам се.
Не можете да искате повече.
Или искате процент? - Не ми пука за процента ви.
Не искам дрога тук. - На тях няма да им хареса. Никак.
На тях? - Те!
Не работя за себе си. Няма да повярвате колко получавам.
Мизерия! Дори е срамно. - Съжалявам.
Ако мога да направя нещо за вас.
Не знаете в какво се забърквате.
"Номер едно" е свободна зона.
В свободната зона се продава всичко.
Ще я закрием, защото смърди.
Възпитан съм с прости правила.
Тогава тръгвайте веднага към гарата. - Има още едно просто правило.
Пътят за гарата минава през дома на Димаса. Къде е той?
Глупак! Ако искате мнението ми...
Стига! Знаех си, че ще свърши така! - Не ти искам мнението, а адреса му!
Не го знам! Няма ли да реагираш? - Разбира се, зайчето ми!
Може да се бием. Да изпочупим всичко и да стигнем до болница!
Добре, че мисля за репутацията ти! - Я стига...
Сърдите се на мен! Но само аз се опитах да ви спася!
Забравихте, че ви забраних да приемате Кожак.
Ако бяхте изпълнили заповедите ми, нищо нямаше да се случи!
Заповед? Не ми пука за заповедите ви и за мача! Ще приема Кожак!
Това е работата ми! И тук съм у дома си!
Ето го и шампиона!
Здрасти. - Предупредили се те за фотографите?
Тук си у дома си!
Бива си го! - Не искаха да го приема.
Боят се, че го уморяваш. - Не съм аз, а жена му!
Мъж, който чука жена си, не се уморява.
Цяла нощ ли ще ги търпим? - Докато направят снимки на Кожак,
Докато снимат Кожак, който прегръща Домингес.
Знаеш ли чия е идеята? - Вероятно на кмета.
Лично на г-н Лиегар!
Няма ли да останеш? - Не, тръгвам си.
Няма ли да ми кажеш "лека нощ"? - Да, но бързо!
Естествено!
"Номер едно" има удоволствието да представи за първи път във Франция
божествената международна звезда Фрида от Дюселдорф!
Оскар! - Да, шефе?
Ти ли взе пистолета ми? - За какво ми е? Нали имам мускули!
Карин!
Да?
Ела бързо! Ужасно е! - Какво става?
Ела! Моля те!
Когато г-ца Льошар дойде да ми каже,
че Льоклер я е принуждавал да продава дрога, беше цялата в синини.
Уплаших се, но мислех и за себе си. Вложил съм много в заведението.
Ако допуснех да се продава дрога, щяха да въвлекат и мен.
Г-н председател, винаги, когато свидетелят опитва
да се възползва от печалбата си, няма късмет.
Не бяхте ли въвлечен в измама с една лаборатория в Марсилия?
Затворена по моя инициатива. - Да, през 1962 г. Моля, продължете.
Отидох при Льоклер.
И попаднах на човек, по-скоро превъзбуден.
Не знам дали се дрогираше, но се държа грубо с мен.
Реших да уведомя правосъдието.
По мое настояване се яви пред следователя едва на другия ден.
И на другия ден... Господи!
Отрепка! - Изненадан ли сте?
Не! Прокурорът би казал, че е "в реда на нещата".
Отказвам да участвам в трафика, значи знам и трябва да ме елиминират.
Остава Карин! И я убиват. С моя пистолет.
Кожак също, защото случайно се оказва там.
И нещата се подреждат. Да убиеш идол в навечерието на шампионата,
Вече не съм убиец, а чудовище!
А вие, г-н кмете, освен като политик и общински служител, каква роля имате?
Аз единствен се опитах да ви помогна. - Значи сте знаели!
Не. Но знаех, че готвят нещо срещу вас.
Затова ви се обадих и ви наредих да не приемате Кожак.
По-добре се къпем в пари, но не в кръв!
"На тях няма да им хареса! Готвеха нещо срещу вас."
"Те, тях"? Кой по дяволите? - Не търсете!
Спомнете си баща за си. - Сега си го търсиш!
Защо споменавате баща ми?
Защото се беше нахвърлил на много голям пай.
Много голям пай.
Може би същият?
Видях ги! Можеха да ви убият!
Мога да свидетелствам! - Няма нужда.
Татко е добре, но рядко се виждаме. Мама, както винаги е в облаците.
Аз ли? Живея както всички! Ако искаш утре.
Извинявай. Ще ти се обадя пак...
Сама ли си? - Да, Франсоа. Сама съм.
Ела!
Това усещане, че танцуваш стар валс с думи, които вече не помниш...
Разделихме се, без да си кажем "довиждане",
казваме си "сбогом", а едва сме се срещнали.
Дадохме си последна възможност, за да успокоим съвестта си.
Но нещата са много по-прости, ако любовта не ги усложнява.
Кратко удоволствие, бурно и истинско!
Любов ли правим или я погубваме?
А съпругът ти? - На работа е в Буенос Айрес.
Напуснах го 9 дни след сватбата.
Трябваха ми 9 дни, за да разбера какво представлява.
Могла си да... Но в твоята среда не се развеждате.
Напротив! Но не и в неговата. Освен това ни беше полезен.
Полезен за какво? - С името, титлата и състоянието си.
Полезен за всичко. Измамиха ни! - За теб не знам.
Най-вече мен! Бях една от тях. Можеха да са по-внимателни.
Когато разбрах, че са ме пожертвали заради интересите на племето,
паднах от високо. - И аз съм падал от високо.
Трябваха ми 7 години, за да стана. - Клопка! Една за мен и една за теб.
На сватбеното ни пътешествие
Лоло ми говореше за изкуството на Перу, аз мислех за теб.
Бях готова да дам цялото богатство на конквистадорите, за да бъда с теб.
Сред онези светлини, музиката и момичетата ти!
Така парите нямаше да излязат от семейството.
Това е интересно. Продължавай! - Истината боли.
Продължавай. - В моя затвор, както го наричаше ти,
бяхме аз, а над мен - Димаса. - Хайде! Изплюй камъчето.
Над Димаса - кметът. Почакай! Трябва да стигна до баща ти,
но се боя, че пропускам нещо. Не мога да убия всички!
Започни с Димаса. - Трябва да свидетелстваш,
че цял ден сме били заедно. - Ако искаш и цяла нощ!
Това ще ги вбеси още повече. - Права си, Лоло е полезен.
Имаме показанията на индустриалците, но тези на външното министерство...
Има един проблем. Димаса няма да излезе от дупката си.
Напротив, стига да чуе гласа на господаря си. Обади се на баща си.
Каква е тази история? По това време ни каниш на вечеря?
Представи си, не мога! Имам друга вечеря! При това важна!
Какво каза? - Дъщеря ти е полудяла!
И дума да не става! Какво?
Добре. Разбрахме се.
Ще вечеряме у Жилберт.
Но как? - Престани! Ясно?
Трима лъжесвидетели! И то най-добрите. Можеше да ми благодариш!
Жан! - Госпожо?
На вечеря ще сме четирима. - И ми казвате сега? Как ще смогна...
Чу ли? Прислугата е станала невъзможна.
Казах го и на директора на затвора. Супата става, но обслужването!
За какво ти е всичко това? - За да дразним прислужницата.
Радвам се да ви видя, момчето ми.
Робер! Кажете на госпожа Депре, че сме били възпрепятствани.
От час се опитвам да се свържа и не успявам!
Забелязахте ли промените? - Като се върна от Япония,
Жилберт е променила всичко! Има дарба за...
Имам пред вид града, демографското развитие!
Ако го правят нарочно, накрая ще ме вбесят.
Е, Франсоа, какво ново? - Кой беше прав?
Знаех, че ще се върнете! Човек винаги се връща назад...
И така! Първо ще вечеряме. След малко ще седнем на масата.
После четиримата спокойно ще изиграем една партия Монополи.
Монополи? - Ако искаш на канаста!
Знаеше, че съм зает и ме накара да... - По време на играта ще изляза
и никой от вас няма да забележи.
Ако ви питат, ще кажете, че съм бил с вас до 1 ч. Сутринта.
Съгласни ли сте? - Първо кажете в какво ни въвличате.
Приятелят ни ще се срещне с някого.
Когото не бих могъл да видя, защото сме били заедно.
Нищо не разбирам! - Татко, обясни й!
При условие, че ми кажете кой е този някой!
След като размислихме, се спряхме на Димаса.
И дума да не става! - Трябваше да избера.
Жилберт ме убеди да се задоволя с него!
Първо се бяхме насочили към теб.
Към мен? Защо? - Защото беше забавно.
Не познавам този човек! Как се казваше?
Димаса! - Рафаел Димаса!
И даже ще ми кажете къде е. - Не разбирам защо се преструваш!
Не мислите ли, че едно щедро обезщетение би могло...
Защитено от инфлацията и колебанията на борсата? Не, благодаря.
Все пак жестът е великодушен. - Защо мислите, че ми допада?
Добър вечер. Да, аз съм! Къде можем да намерим Димаса?
Да, тази вечер. Искам да знам! Благодаря.
Ул. "Алзас" 42, 4-и етаж, звънете 3 пъти.
Луд ли сте?
Не очаквах посрещане с цветя, но все пак!
Защо се криеш? - Добър въпрос.
Значи заслужава добър отговор! - Не сте тук, заради чистия въздух.
В затвора човек си мисли какво ли не и щом излезе, върши глупости.
Една глупост повече има ли значение?
Излишно е да ме убивате. Ще намерят друг.
Вече са намерили. Нямаше да те чупят, ако нямаха резервна пионка.
Кои "те"? - Как кои! "Те, той"? Не помниш ли?
Не се ли чудиш как те открих? Кой ми даде адреса ти?
Г-н Жан-Батист Лиегар! - До там ли стигнахте?
Стана ти интересно! - Да, интересува ме, но... Отрепка!
Защо не е се обадиш и ти?
Да се обадя? На кого? - Знам ли!
На онези, които ме следят с кола! Не ти липсва персонал!
Не е за вярване! И какво ми гарантира,
че после няма да ме убиете? - Преди това ли предпочиташ?
Аз съм! Аз! Кой! Дебелата клечка изпорти работата.
Отрепка! Ти беше прав. Ще се погрижим за него.
И дума да не става! Утре сутрин. Всеки ден в 8 ч. Играе голф.
Какво момче? Вече няма такива! Всеки сам си бута количката.
Знаеш пътя покрай игрището. Да! След тополите...
Разстоянието е 10 м. Точно така!
Готово. - Готово!
Мамо, твой ред е! Играй! - Направих една обиколка и забравих.
Саманта? Свържете ме с Шарлот. - Вие ли сте?
Събудих ли ви? - Не, не сте. Кълвях.
Ще ми направите ли едно удоволствие? - Ясно! Започна се!
Не казвайте "кълва", а "уча"! - Добре! Учех! Слушам ви.
Оставете закуската, сервират я във влака.
Експресът е в 8,10 ч, 2-и перон. Не взимайте и пуловери.
Заминаваме на слънце! - Ама и вас си ви бива!
2-и перон, влак 125 по направление Париж потегля.
Моля затворете вратите!
Наистина ви бива!
И така? Къде ще търсим слънцето? В Гваделупа или Занзибар?
В Париж! Времето там било хубаво.
"На сутринта с радост видях трупа на врага си под дървото." Уйлям Блейк